PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
- Dobrý večer. - Dobrý večer.
Terrace House je show se šesti cizinci, kteří žijí společně
a my sledujeme jejich chování.
Připravili jsme krásný dům a auta.
- Neexistuje žádný scénář. - Ano.
- Takže minulý týden... - Započal chaos.
- Stalo se tolik věcí. - Ano.
Zaprvé, ukázalo se, že se Kaori zajímá o Shoheie.
- Ano. Velmi neočekávané. - Přesně.
- Docela mě zajímá Shohei. - Opravdu?
- Možná... - Chceš ho lépe poznat?
Přesně tak.
- A potom přišlo ještě větší překvapení. - Bez varování.
- Tak šokující. - Haruka a Risako
mají obě zájem o vztah s Kennym.
- Přišlo to nečekaně. - Tak náhle.
Myslel jsem si, že Kenny zůstane nepopulární, protože působil nudně.
Je pro mě nejsnazší bavit se s ním o své budoucnosti.
Protože jsem s ním předtím moc nemluvila,
ráda ho nyní lépe poznám.
Ideálně by vše pokračovalo v mírumilovném duchu.
- To ale rozhodně nebude. - Napřed...
Risako využila chvíle, kdy Haruka odešla z jídelny,
aby pozvala Kennyho na oběd.
Kenny, kdy bys zašel na oběd?
Říkal jsi, že budeme chodit na kafe.
Měli bychom zajít na kávu.
Pak Haruka řekla, že se cítila trapně, když ho pozvala na rande před Risako.
To je pravda.
Takže bylo by pro tebe jednodušší ho pozvat,
- kdyby tam Risako nebyla? - Tak to asi bude.
- Poté oba odešli na střechu. - Hororová scéna.
Risako, dáš si se mnou drink?
- Jasně. - Díky.
- Co pijete? - Co by sis dala?
Vodu, prosím.
- To bylo pochybné rozhodnutí. - Nevypadalo to dobře.
Ale děvčata...
Mimochodem, jdeš dvacátého na koncert?
- Chci jít. - Opravdu?
Tak pojďme.
To byla scéna jako vystřižená z romantické komedie.
- Souhlasím. - Ano.
Měli bychom zajít do té kavárny!
- Vezmi mě tam. - Můžeme zajít někam na oběd
- a pak tam zajít na kávu. - Je to rande.
Ruka zůstal stát s otevřenou pusou.
Nervózně mrkal, takhle.
Myslím, že jsem zahlédl, jak mu z tváře kape ektoplazma.
- Opravdu? - Ano, jako bílý obláček.
Nakonec všichni tři členové našeho milostného trojúhelníku zůstali na střeše.
Vztahy se začínají bortit.
Spolupráce mezi Kaori a Harukou je...
- Tak očividná. - Jsou trochu nepřístupné.
Je mi líto Risako...
Líbí se mi, jak se vše začíná rozpadat.
Je vzácné, aby spolu všechna tři děvčata v domě vycházela.
- Ano, to je obtížné také kvůli věku. - Je to docela výzva.
Nemůžu se dočkat, až uvidím pukliny v jejich vztazích.
- Našel jsi svou kořist? - Rozhodně.
Chci do těch puklin nalít saké a vypít ho.
- „Puklinový panák.“ - Ano, puklinový panák.
- Nikdy jsem o něm neslyšela. - Úplně tě odrovná.
Neslyšelas o něm?
7. TÝDEN PLATÍTE DOHROMADY, NEBO KAŽDÝ ZVLÁŠŤ
Jdu do postele.
- Ano. - Je pozdě, že?
- Co? - Není pozdě?
- Nevím. Ztratila jsem pojem o čase. - Jsou asi dvě ráno.
- Mám už po večerce. Dobrou noc. - Máš pravdu. Dobrou noc.
Jdeš spát?
- Můžu zůstat ještě chvíli vzhůru. - Já taky.
Takže...
Kdo se líbí...
Haruce?
Dle mého názoru
se jí líbí Ruka už od začátku.
Říká, že je roztomilý.
- Je pro mě nečitelná. - Opravdu?
Zajímalo by mě, co si myslí. Možná mě už ani nemá ráda.
Na základě naší minulé konverzace
si myslím, že k někomu něco cítí.
Aha.
Nemůžu prozradit,
- o koho projevila zájem. - Chápu.
Má sklony zajímat se o lidi, se kterými se přátelím
nebo o lidi, o které se zajímám já.
- Naše zájmy se často překrývají. - Aha.
Myslím, že máme velmi podobný vkus.
Ty s ní trávíš nejvíc času, že?
Já? To se ptáš mě?
- Trávil jsi čas s Kaori? - Ano.
To ne! Vlastně ano, šli jste nakupovat trička
Byli jsme se podívat na trička a poté šli na oběd.
- Opravdu? - Ano.
- Spolu jsme nikde nebyli. - Že ne?
- Jsem smutná... - Ale Haruka...
Jen jednou jsem s ní šel na koncert.
Pak jsme šli na večeři.
- A kytarové lekce. - Ale...
- Jo. - Co sis o tom myslel?
- O kytarových lekcích? - Ne.
O tom, jak jste šli spolu na koncert.
Když jsem si s ní vyšel, byl to teprve náš druhý týden v domě.
Šli jsme na rande, aniž bychom si v podstatě spolu předtím promluvili.
V té době jsem měl dojem...
že si na nic nehraje.
Obvykle mívám ve vztahu vůdčí úlohu,
ale ona si jde podle sebe.
Má svůj vlastní styl, stejně jako já.
Stejně jako máme oba oblíbený jiný druh kávy.
Myslel jsem, že mezi námi dojde ke střetu.
Ale jak tu žijeme společně,
vidím zblízka osobní kouzlo všech...
Tvoje a také Kaori.
Takže...
Pocit, který jsem měl...
během rande, že Haruka a já se nesneseme,
zmizel.
KAORI WATANABEOVÁ ILUSTRÁTORKA
HEREC
HARUKA OKUYAMAOVÁ HEREČKA
MUZIKANT
RISAKO TANABEOVÁ FITNESS TRENÉRKA
ZAMĚSTNANEC V OBCHODĚ NA ČÁSTEČNÝ ÚVAZEK
TERRACE HOUSE: TOKIO 2019-2020
Řekni, kdy mám zastavit.
Řiď se svým instinktem.
- Takhle? - Co?
- Ideální množství. - Myslíš?
Jsi si jistý?
Kenny, stále máš dvacátého volno?
Cože?
Promiň, neslyšel jsem tě.
Máš čas jít dvacátého na koncert?
- Dvacátého? - Máš?
- Mám volno. - Skvěle.
Díval jsem se na účinkující ten den a bude tam i můj kamarád.
- Stejný... - Stejný jako posledně?
Ano, ze Zaimokuzy.
- Chceš zajít i na jeho vystoupení? - Jasně.
A chci také vidět tu hru na ukulele.
- Výborně. - Kdy hraje tvůj kamarád?
- Zeptám se jich. - Dobře.
Pokud to skončí pozdě, půjdeme hned domů?
Ne, chtěla jsem pak navštívit restauraci Okinawan.
- Restauraci Okinawan? - Ano, v Komazawě.
Chceš jít? Myslím společně.
To zní dobře. Rád bych.
Ano, a kromě toho je to blízko Daikanyamě.
Obvykle nebýváš vzhůru tak pozdě.
Ano...
- Už je půl jedné ráno. - Brzy půjdu spát.
Má někdo z vás nabíječku na telefon?
- Ano, nahoře. - Nahoře?
- Můžu si ji půjčit? Promiň, že otravuju. - Jo.
Co piješ?
Detoxikační džus.
Dnes jsem jich už vypila pět.
Musíme se rozhodnout, kam půjdeme na oběd.
Dobře.
Má někdo nějaké doporučení?
- V Harajuku? - Takže v Harajuku...
Mezi Harajuku a čím? Gaienmae?
- Nebylo to Sendagaya? - Sendagaya.
- Mezi těmito místy. - Máš tam pochůzky?
Ani jeden z nás...
jsme nic nekoupili ke Dni matek.
Takže chceme jít koupit nějaké dárky.
Chceme tam také zajít do jedné skvělé kavárny, ale nevaří tam.
Aha...
Chceme předtím zajít na jídlo.
- Fajn. - Jdu spát.
To vypadá dobře.
- Jdeš do postele? - Ano.
- Dobrou noc. - Dobrou noc.
Dobrou.
Je tu něco...
co je ti nepříjemné nebo z čeho jsi zklamaná?
Nějaká zklamání?
- Pár věcí tu bude. - Opravdu?
Nedáváš je často najevo. Co konkrétně?
- Ohledně tebe? - Mě nebo...
kohokoliv.
Nic až tak konkrétního... Myslím, ale...
Nikdo mě vyloženě neirituje.
Chtěla bych, abychom byly lepší kamarádky.
Mám pocit, že si nejsme moc blízké.
Myslíš?
Spoustu času trávíš u kluků v pokoji.
Kromě toho vstáváme v jiný čas, takže se míjíme.
Kéž bychom na sebe měly více času.
- Chápu. - Ráda bych si s tebou povídala častěji.
Chápu.
- Asi si taky půjdu lehnout. - Dobře.
- Čas jít spát. - Dobře.
- Dobrou noc. - Dobrou noc.
- Brzy se uvidíme. - Dobrou.
Hodně se spolu baví.
Pravděpodobně mluvila o tomhle.
Asi by chtěly, aby ses toho účastnila.
- Sbližují se beze mě? - Zatímco se sbližují,
trávíš čas se mnou a s Shoheiem.
- Víš? Je těžké to vypíchnout. - Ano, chápu, ale...
Nevím. No...
- Nemusím s nimi neustále trávit čas... - Ano...
...jen proto, že jsem žena.
- Vítej zpátky. - Jsem doma.
Koupil sis papuče?
Ne, tyhle už tu byly.
Opravdu?
Poslední dobou tě začal bavit golf.
Ano, hodně mě to chytlo.
Už dlouho jsem to chtěl zkusit.
Tak to je super.
Začít sám mi připadalo těžké.
Konečně jsem se k tomu dostal.
Haruka je také skvělá učitelka.
Haruka nedávno na střeše mluvila o Kennym.
Ano, vzpomínám si.
Jen mně to...
poslední dobou vrtá hlavou.
- Ocitla ses přímo mezi nimi, že ano? - Ano.
Haruka ho nechtěla pozvat na rande před Risako,
a tak jsem ji musela dostat dolů.
- O tohle šlo. - Chápu.
Ano...
Ženy jsou citlivější ohledně vzájemných pocitů.
Svěřuje se mi s různými věcmi.
Neustále se ptá na můj názor, takže mě to drama nakonec pohltí.
- Taková pozice je nejhorší. - Přesně tak.
Takže prostě posloucháš, jak si stěžuje.
Snad si uvědomí, že sice poslouchám, ale moc neodpovídám,
takže s tím skončí.
- No... - Jinak s tím neudělám nic.
- Konec konců, je to mezi nimi. - Přesně tak.
Já se jen snažím poskytnout nestrannou zpětnou vazbu a nezapojovat se.
To je nejlepší řešení.
JEL JSEM DO HOKKAIDA. BUDU ZPÁTKY VE STŘEDU. - RUKA
- Dnes máš konkurz? - Ano.
- Hodně štěstí. - Díky.
Vynasnažím se.
- Dobré ráno. - Dobré.
- Můžeme? - Ano.
Vypadáš jinak než obvykle, Risako.
- Dnes... - Vypadáš žensky. Hezké.
- To je volnočasový oděv. - Co?
- Můj volnočasový oděv. - Tvůj volnočasový oděv?
A co si oblékáš normálně?
- Parkourový styl? - Cokoli pohodlného.
- To je rozdíl? Hezky. - Ano.
- Jdeme na oběd. - Dobrá.
- Měj se. - Ahoj.
- Hodně štěstí. - Díky.
SENDAGAYA, TOKIO
- Jsme tu. - Je to tu hezké.
Podívej na to.
Podívej na všechna ta kola.
CAPTAINS HELM TOKIO
- Zdravím. - Dobré odpoledne.
To je ono. Takže to přece jen je na kempování.
Že ano?
- Celou sadu? - Ano, celou sadu.
- Jako dárek ke Dni matek. - Takže tenhle...
- Opravdu? - Ano.
- Takový je plán. - Máma miluje kempování.
- Opravdu? - Ano.
- Takže tato sada má čtyři části. - Dobře.
- Vše se vejde do této tašky. - Aha.
Můžete tam dát kávová zrnka
- a točením je rozemelete. - Dobře.
Poté jen přidáte horkou vodu a máte kávu.
- Výborně. - Myslím, že vaší mamince se bude líbit.
AOBADAI, TOKIO
Měla jsem koupit i zrnkovou kávu.
- Úplně jsem na to zapomněla. - Nějakou mám.
Dám ti ji jako dárek.
- Mockrát děkuji. - Dej to své mámě.
Vážím si toho. Díky.
Ty válíš.
Tohle bude dobré.
- Tak do toho. - To jsem chtěla.
Takže tvůj obvyklý styl...
vypadá spíše takhle?
- Ano. - Tohle je tvůj styl?
Ano.
Ale...
Trénuju parkour vždy, když mám čas.
Takže většinou jsem ve sportovním.
Takhle se ale obvykle oblékám.
- Když jdeš ven? - Ano.
- Je to divné? - Aha... cože?
- Je to divné? - Ne, vypadáš skvěle.
Díky.
Vypadáš v tom úplně jinak.
Velmi žensky.
Cítím se v tom dobře, sedí mi to.
Oblékám se tak na zvláštní příležitosti.
Chápeš? Dnes kvůli tobě.
Líbí se mi to. Líbí se mi, že to máš takto rozdělené.
Opravdu?
Cítím se nesvá, protože mám nyní mnohem kratší vlasy.
Nejsem...
v pohodě, víš?
- Tato délka vlasů ti sluší. - Myslíš?
- Vítejte doma. - Jsem doma.
- Máte se fajn? - Ano, mám se dobře.
Zrovna jsem se jí ptala na jejich rande.
- Jaké to bylo? - Jaké to bylo?
Byl tak pozorný.
Dokonce zaplatil za jídlo, než jsem si to uvědomila.
A...
Když jsem předtím byla s Rukou, nikdy jsem se necítila jako žena
kvůli tomu, jak se choval.
Když jsem dnes byla venku s Kennym...
Líbilo se mi, že se postaral o jídlo.
Ne proto, že zaplatil, ale proto, že byl tak pozorný.
Jen zřídkakdy se ke mně někdo chová galantně.
Cítila jsem se díky tomu velmi žensky.
To zní skvěle.
Dnes jsem si to opravdu užila.
Ale 32letý muž by nenechal 20letou dívku platit za jídlo.
Alespoň to si myslím.
Je fajn, že zaplatil, aniž by sis to uvědomila.
Tohle pravděpodobně dělá vždy, když jde s někým na rande.
Není to něco, co bych zažívala často.
Takže jsem byla trochu...
- Ostýchavá? - Tak rozkošné.
- Trochu ano. - Roztomilé.
Musím si jít zavolat. Prosím, pokračujte.
Půjdu potom dokončit nějakou práci.
- Opravdu? - Uvidíme se později.
Zatím ahoj.
Chystáš se teď někdy s někým ven?
- Ne. - Dobře.
Proč ne?
Ale jdu znovu s Kennym na koncert.
Bezva. Stejná kapela?
A taky tam bude Kennyho kamarád.
- Opravdu? - Vystupují na stejné akci.
Půjdeme tam a také na večeři.
- Vítej doma. - Co se děje?
- Jsi opilý? - Jo.
- Přehnal jsem to. - Teda.
Chceš si popovídat s dámami?
- Můžu se k vám připojit? - Jasně.
- Dejte mi chvilku. - Dobře.
Byl úplně rudý.
- Vždy se tady červená. - Je to roztomilé. Jako medvěd.
Od prvního dne, kdy jsme se potkaly,
jsem věděla, že naše zájmy se budou asi překrývat.
- Opravdu? - Ano.
Souhlasím s mnoha tvými názory.
Aha.
- Můžu se připojit? - Jasně.
- Tvůj obličej. - Vypil jsem toho příliš.
- To je vidět. - Ano.
- Moc ti děkuji za dnešek. - Za co?
Ani jsem si neuvědomila, že ses postaral o ten účet.
Vůbec mi to nedošlo.
A neměla jsem možnost ti poděkovat.
- Děkuju. - To nestojí za řeč.
- Příště... - Tak potom...
- Příště tě pozvu já. - Dobře.
- Budu se těšit. - Dobře.
Musím do koupelny.
- Nevstáváš zítra brzy ráno? - Ano, už ve čtyři.
- Nepotřebuješ spát? - Do Osaky je to osm hodin,
- takže se vyspím. - Jedeš autem?
Ano, vyspím se po cestě.
- Bavil ses dnes dobře? - Cože?
- Bavil ses? - Dnes? Ano.
- Risako byla jiná než obvykle. - Opravdu?
- Byla více ženská. - Aha.
Líbilo se ti to?
Ano, trochu.
Ano.
- Je Kaori vzhůru? - Ano.
- Řekla, že se k nám připojí později. - Opravdu?
Pravá holčičí drbárna.
Přichází Foxco.
Ahoj.
Jsi úplně rudý.
Moc jsem toho vypil.
- Máš úplně rudou tvář. - Jsem ospalý.
Už jste o tom mluvili?
- O čem? - O vašem dnešním rande.
- Ani ne. - Nebavili jsme se o tom.
Ještě jste o tom nemluvili?
- Bavila ses, ne? - Ano, velmi.
Dědečku...
I ta polévka byla skvělá.
- Byla naprosto vynikající. - Jo.
- Polévka z mušlí. - Tak dobrá.
Nepotřebuješ spát?
- Potřebuji, ale... - Co?
- Nemůžu. Jsem tak ospalý. - Běž spát.
- Je čas jít na kutě. - Jsem tak opilý.
- Ani se mi nechce zítra hrát. - Ale ne...
Ale je to v noci, že?
- Večer. - To už budeš v pohodě.
Snad ano.
- Božínku. - To je skvělé!
- Paráda. - Báječné.
To napětí.
- Skvělé. - Tolik konfliktů.
Úžasné.
Výrazy Haruky, když poslouchá, jsou...
- Dokonalé! - Že ano?
Báječné.
Tolik emocí!
Tak jízlivé!
Otevřeně vyjadřuje svůj odpor.
- Měla to být zpráva? - Myslím, že to je podvědomé.
- Ano. - Ten pocit:
„Ale, ne! Ti dva se mohou sblížit a zamilovat se do sebe.“
Není tam žádná úzkost. Je to spíše: „Takže ses bavila?“
- „Přeberte si to, jak chcete.“ - Ano.
Ano. Nechává svou sokyni na pochybách.
- Není nervózní. - Nechá je a poté
- mezi ně vstoupí ve správný okamžik. - Ano.
Obvykle jen poslouchá a pak řekne: „No, jdu do postele.“
Jako první odejde ze scény a nechá své sokyně přemýšlet.
To je její typická taktika.
- Dobře řečeno. - Rozumím.
„Ale 32letý muž by nenechal 20letou dívku zaplatit za jídlo.“
- To bylo skvělé. - To se ti líbilo, že?
To byl úžasný moment.
- To byla chvíle, kdy se zlomila. - Ano.
- Začala být trochu nervózní. - To je pravda.
Ale nemusela to zmiňovat, když to Risako nevadilo.
- Vynasnažila se. - To je pravda.
Pokud vyjadřuje takovéto myšlenky často,
- musí se dostávat do spousty hádek. - To ano.
Mám velkou radost, že se její hrozná osobnost odhaluje.
- Nemá hroznou osobnost. - Ale má.
Netráví moc času s ženami jejího věku.
- Není na to zvyklá. - Ne.
- Bývá ve společnosti starších mužů. - A kromě toho se jim líbí stejná osoba.
Kvůli tomu ji mohou iritovat věci,
které jí obvykle nevadí. A to je rozkošné.
Kromě toho, Risako začala bojovně tím, že řekla:
„Zdá se, že se nám líbí stejná osoba.“
Když poté vidí, jak flirtují, je to pro ni nesnesitelné.
Risako je připravená svést poctivou, přímou bitvu.
To je pravda.
A chce tuto výzvu oficiálně oznámit.
Haruka však takhle nehraje.
„Tohle není můj způsob boje.“
A Kaori také buduje...
- Pořádné napětí. - Zdá se být napjatá.
- Je mi jí líto. - Mně taky.
Musí se s tím vnitřně ztotožňovat, protože přemýšlí logicky.
Jen chce, aby všichni byli spokojení.
A nechce si volit strany.
- To je frustrující. - Ještě že je tam Shohei.
Alespoň si má s kým popovídat.
Musí ho mít ráda pro jeho vlídnost.
- Ruka by to nepochopil. - Je hloupý.
- Pravda. - Tak hloupý.
Shohei pro ni představuje skvělou oporu.
Nechce být vtažena do toho milostného trojúhelníku.
Pravděpodobně ani nechce mluvit s Kennym.
Protože by s nimi musela bojovat.
Řekli by: „I tobě se líbí?“ A musela by to popřít.
„Jen mě požádal, abych mu pomohla s tričky.“
„To jsou ale nepříjemnosti.“
Koho si Kenny vybere?
Řekl, že se mu líbilo
- vidět i ženskou stranu Risako. - Ano.
Haruka však ještě se svými triky neskončila.
Protože její oponentka přešla na těžší kalibr,
zrovna teď může plánovat svou odpověď.
- Pomsta bude zajímavá. - To ano.
- Nemůžu se dočkat. - Určitě má nějaké eso v rukávu.
Nejhorší bylo, jak řekl, že se mu nechce vystupovat.
- Pravda. - To nepůsobilo dobře.
- To neměl říkat. - Ne.
- Co neměl? - Že nechce
vystupovat, protože je opilý.
- Ale to bylo... - To je v pohodě.
- Byl opilý. - Zítra se zmátoří.
I když to nemyslel vážně, neměl to říkat.
- Dluží to svým fanouškům. - Hrozný asketa.
- Takový stoik. - To nevypadalo dobře.
- Potácel se. - Jsi workoholik.
SHIROKANE, TOKIO
- Mám takový hlad. - Já taky.
- Je pořádný vítr. - Neměla jsi snídani, že?
- Ano, sotva se držím na nohou. - Já taky.
- Chtěla jsem znát tvůj názor. - Ano?
Týká se to Kennyho...
Přemýšlím, že se ho vzdám.
Proč? Co se stalo?
Vzpomínáš, jak přišel domů úplně na plech?
- Viděla jsem až ten konec. - Toho dne...
Jsem o něj stále měla zájem.
Přišel domů kolem jedné ráno a musel odejít asi ve čtyři ráno.
- Ano. - Říkali jsme si, že to bude náročné.
Poté řekl, že se mu ani zítra nechce hrát.
Zněl podrážděně.
Myslím, že to z něj mluvil alkohol...
Nemyslím si, že to tak skutečně cítil.
- Šli jsme se podívat na jeho akci, že? - Ano.
Na Kennyho koncert. Díky.
Poté, co jsem ho viděla na pódiu, říkala jsem si, jak je bezva.
Ty koncerty jsou pro něj důležité.
Když jsem ho slyšela si tak stěžovat, byla jsem zklamaná.
Tak se teď cítím.
Bylo to v ten den, kdy byl venku s Risako.
- Měli rande. - Ano.
Stalo se to po jejich rande.
Zdálo se, že se dobře bavili.
A kvůli tomu mám...
- Myslím, že to chápu. - Opravdu?
- Začala jsem velmi žárlit. - Fakt?
Risako už ví, co cítím ke Kennymu.
Jejich konverzace byla velmi živá. Málem jsem kvůli tomu odešla nahoru.
Děkovala mu, že zaplatil účet.
Ale když jsme byli spolu, tak za mě nezaplatil.
- Platili jsme zvlášť. - To jsem nevěděla.
- Došlo mi to. - Vážně?
- Když nad tím přemýšlím... - Je jí teprve 21.
- Chápu, ale... - Přenes se přes to.
Jsi tak roztomilá.
- Všimla sis toho. - Nemohla jsem si pomoct.
Takže co se týče jeho práce...
Takže oba jdete dnes večer na koncert, že?
Ano.
- A poté jdete na večeři? - Ano.
- Možná bys mohla... - Zmínit to?
Měla bys přemýšlet, jak o tom začít.
Já vím. Pokud to neudělám správně, mohl by o mě ztratit zájem.
Je pro tebe těžké si upřímně promluvit s Risako?
Obě se netajíte svými názory.
Jsou mezi vámi nějaké konflikty?
Zmínila jsem, že jak jsme se tenkrát spolu bavily v ložnici,
stála přímo u dveří?
Nevešla dovnitř, protože nás nechtěla rušit.
- Počkej, cože? - Neřekla jsem ti to? Řekla:
„Obě jste byly ponořené do konverzace, tak jsem vás nechtěla rušit.“
- Vzpomínám si. - „Prosím, pokračujte.“
- Z toho jsem byla vážně smutná. - Ano.
Nevadilo by mi, kdyby přišla a připojila se k nám.
Takže takové jsou naše vzájemné pocity.
Díky, že jsi mě vyslechla.
- V pohodě... - Pořád se ti svěřuju.
Je tu něco, co ti leží na srdci?
- V poslední době? - Ano.
No, vlastně...
Přemýšlela jsem, jak byste mohly být kamarádkami.
Já a Risako?
- Ano, s Risako. - Aha.
Ale dnes je na pořadu Kenny.
- Přímo po tomhle. - Ano.
DAIKANYAMA, TOKIO
DAIKANYAMA LOOP
Díky, že jsi počkal.
- Promiň, že jdu pozdě. - Ahoj. Cože?
- Promiň, že jdu pozdě. - Bez obav.
- Půjdeme? - Není ti zima?
- Trochu ano. - Dnes má pršet.
- Opravdu? - Ano.
KAORU MIYAZAKIOVÁ ZPĚVAČKA-TEXTAŘKA
Děkuji!
MUZIKANT, HRÁČ NA UKULELE (EDEN KAI)
Není úžasný?
Jsem unešená.
Rád tě poznávám.
- Byl jsi skvělý. - Mockrát děkuji.
- Já jsem Haruka. - Ahoj, já jsem Yusuke Aizawa.
- Haruka tě moc chválila. - Jsi úžasný.
- Byl jsi naprosto fantastický. - Opravdu?
- To mám radost. - Ráda bych si tě znovu poslechla.
Zase přijdeme.
Máš ještě další koncert, než letíš zpátky?
Vystupuji prvního června ve městě.
V Aloha Tokio.
- I já tam hraju. - Opravdu?
- Prvního června. - Vážně?
- V Aloha Tokio v Ebisu? - Ano.
- Budeme na stejné akci? - Ano, v Havaj Ebisu.
Paráda!
- Vážně. - To je skvělé. Kdy?
Čas ti dám vědět.
- Prosím, navštiv nás v Terrace House. - Ano!
- Můžu? - Pojď zahrát k nám domů.
- Možná i s Kaoru. - To by bylo skvělé.
- Já nemůžu hrát. - Můžu se zastavit?
- Udělejme koncert v Terrace House. - Myslíš?
- Můžeme zahrát. - Možná na střeše.
Tak já přijdu.
TSUKINUKAISYA KOMAZAWA, TOKIO
- Dobrý večer. - Zdravím.
- Vítejte. - Dlouho jsme se neviděli.
SHINICHI TAKADA, KUCHAŘ SHIGENOBU SUGAWARA, MAJITEL
- Známe se již dlouho. - Už od střední.
- Bydlela jsem hned za rohem. - Vážně?
- Ano. - To je bezva.
Líbil se ti koncert?
- Bylo to super. - Co říkáš na Kaie?
- Byl úžasný. - Je bezva.
Vzala jsem si na něj kontakt.
- Bavilo mě to. - Má skvělý hlas.
- Ano, fantastický. - Je bezva.
Je to tak dobré. Prosím, jez.
Zdá se ti, že pořád piju?
Ano.
- Aha. - Chápu.
Nedávno jsi trochu vyváděl.
- Moc jsem toho vypil. - Vybavuješ si něco?
- Ne, vůbec nic. - Je tu něco...
- O čem jsem chtěla mluvit. - Ano?
- Omlouvám se. - Můžu ti to říct?
Možná si to nepamatuješ, protože jsi byl opilý.
Řekl jsi, že se ti na té akci nechce hrát.
- To je hrozné. - A...
Ano.
Opravdu jsem tohle řekl?
- Ano. - Nevzpomínám si.
Viděla jsem tě hrát a líbí se mi, co děláš,
takže když jsem tě slyšela takhle mluvit o své práci...
- Rozumím ti. - Nelíbilo se mi to.
Jsem hrozný...
- Ale... - Opravdu se tak cítím.
Opravdu?
Ano. Pokud mám být upřímný,
nejsem spokojený se svou skupinou.
Kvůli ostatním členům?
Nezlepšuji se já, ani mí spoluhráči.
Ti, kteří začínali s námi, jsou úspěšnější.
Jsem součástí skupiny, ale cítím,
že ve skutečnosti chci hrát jinou hudbu.
- Takže mi to celé nyní přijde jako lež. - Chápu.
Naše koncerty mě už nebaví.
Chápu. Vím, co myslíš.
- Jako... - Opravdu?
Občas dostanu roli ve filmu nebo v seriálu.
Ale začnu závidět, když vidím
jiný projekt jiného režiséra, se kterým bych chtěla spolupracovat.
Nemůžu přestat myslet na to,
jaká by to byla zábava pracovat na tom druhém projektu.
Ale nejsem vybrána, protože nevypadám jedinečně.
Nemám jedinečnou tvář, ani vystupování.
A tak mě vždy obsadí do tradičních rolí typických dobře vychovaných dívek.
Přemýšlela jsem,
proč stále dostávám ty stejné role.
Ale jednoho dne, až budeš slavnější a budeš mít spoustu fanoušků,
můžeš hrát jakoukoliv hudbu chceš a oni to přijmou.
Toto mě neustále pohání kupředu. Tebe ne?
Proto jsem byla tak sklíčená.
- Vážně jsem hrozný. - No...
Ani se s tím nechci přiznat mým nejbližším kamarádům.
Nechci si stěžovat.
Díky, že jsi na to upozornila.
Tohle jsem netušil, takže mi to dalo hodně.
- A ještě jedna věc... - Ano?
Začínám se bát.
- Čeho? - Hodně jsi flirtoval s Risako.
Opravdu? Aha...
Co si o ní myslíš?
Mám ji rád.
- Líbí se ti? - I v tomto smyslu.
Myslím, že je atraktivní.
- Aha. - Ano.
Zpátky k naší předešlé konverzaci...
Vím, že jsi to řekl, když jsi byl opilý,
ale jsem ráda, že jsem to nepřehlédla.
Na chvíli to změnilo můj dojem o tobě.
Nevěděla jsem, co mám říct.
- Bylo to strašidelné. - Ne, díky.
Ale teď, když vím, jak se opravdu cítíš, mám z tebe lepší pocit.
Znovu tě vidím jako toho bezva chlápka na pódiu.
- Budu na sobě makat usilovněji. - To jsem ráda.
Ano, budu.
- Je to přesně? - Ne, mám to spočítat?
- Odečtu z toho drobné. - Mohl byste?
Mockrát děkuji. Z tohoto, prosím.
- Mockrát děkuji. - Podívám se, jestli mám 5 000 jenů.
- Potřebujete účtenku? - Ne, díky.
- Mockrát děkujeme. - Bylo to výborné.
- To nemusíš. - Opravdu?
- Díky. Další kávu platím já. - Budu se těšit.
Mám suvenýry.
- Dlouho očekávané. - Díky.
- Můj táta nám také koupil kraby. - Cože?
- Pak se do nich dáme. - Vážně?
- To je úžasné. - Poslal nám je.
Prosím, poděkuj za nás svému otci.
Ano, prosím.
- Bavili jste se? - Ano, velmi.
Byla to zábava.
Jak dlouho jste tam byli? Tři noci?
- Dvě noci a tři dny. - Aha.
Byl jsi pryč tak dlouho.
- Ano, velmi dlouho. - I mně to přišlo jako dlouhá doba.
- Půjdeme si zapálit? - Jasně.
Proč se tak usmíváš?
- Jen tak. - Co?
Pověz mi. Co se děje?
Čemu se tak směješ?
Během svého výletu jsem měl spoustu času přemýšlet.
Ano?
Kdy se zítra vrátíš?
Zítra pracuji na nějakých interiérech.
- Dobře. - Pak se jdu ostříhat.
Vrátím se asi kolem osmé nebo deváté večer.
A pozítří vstáváš brzy?
Pozítří mám rande.
- Aha. - Konečně.
Jsem docela zaneprázdněný.
Zítra končím v práci po desáté večer.
Chtěl bych si s tebou sednout a o něčem si promluvit.
Dobře?
- Sednout si se mnou? - Ano.
- A proč ne teď? - Dnes...
- se o tom nechci bavit. - Aha.
- Zrovna ses vrátil. - Ano, to taky.
Je to něco pozitivního?
- No... - Něco špatného? Budu nervózní.
- Je to pozitivní téma. - Dobře.
No, možná...
- chci znát tvůj názor. - Dobře.
Nestalo se nic vážného, že?
Ne, nic takového.
- Něco se stalo? - Nevím, co říct.
Dobře, nevadí. Zítra si to poslechnu.
- To bylo zábavné. - Že?
- Ano. - To tedy.
Haruka opravdu nikoho nešetří, co se týče práce, že?
Jakékoliv nezdravé poznámky ničí již v zárodku.
- Chytá je tak rychle. - „Přestaň s tím!“
- Je tak vášnivá. - To se mi líbí.
- Je tak upřímná. - To se musí nechat.
- Paráda. - Je skvělé, že se na to zeptala.
Hluboko uvnitř se tak skutečně cítil.
- Byl frustrovaný. - Ano.
Zdá se, že se sbližují.
- Ano, sympatizuje s ním. - Nejsou tu...
To je její plán.
- Její tajný plán. - To je vychytralé.
Ale je to opravdu roztomilé?
- Nevěříš tomu? - Něco mi tu nesedí.
Je upřímná, když se mračí a to je roztomilé.
Je to herečka.
Když řekl, že se mu líbí Risako, byla...
To bylo roztomilé.
Herectvím se takovéto upřímnosti nenaučíte.
Pravda.
Více hereček by se od ní mohlo přiučit.
Některé to přehání...
když jsou žárlivé.
Takové herectví by se hodilo pro divadelní hru.
- Pro televizi je to až příliš. - Máš pravdu.
Její upřímné výrazy jsou perfektní.
- Souhlasím. - Kamera to může kdykoliv přiblížit.
- To je pravda. - Ano.
Kamera zachytí každý malý moment.
- Jak se nakonec Kenny rozhodne? - Kdo ví?
Protože je nejstarším v domě a chce vypadat dobře,
ještě neprojevil svou zranitelnost.
Haruce se však svěřil.
- Máš pravdu. - Takže by se to mohlo vyostřit.
Prvně cítila, jako by mezi nimi byla zeď. To se však mění.
Řekla, že si o něm spravila mínění,
ale myslím, že nyní ho má ráda ještě více.
- Byla tak šťastná, že ji pozval. - Protože předtím platili zvlášť.
Celkem platili 10 080 jenů,
takže jsem doufal, že řekne: „Já zaplatím 5 080 jenů.“
- Zaplatí jen o trošku více. - „Zaplatím 5 080, takže ty 5 000?“
- To by bylo strašné. - Na to bych se nechtěla dívat.
Tak moc jsem chtěl, aby se to stalo. Kdyby to udělal, fandil bych mu nadosmrti.
Přestaň s tím.
Co má Ruka na srdci?
- Co to může být? - Možná uviděl roztomilou kočku.
Cože? Na tohle se budeme muset dívat?
„Viděl jsem nejroztomilejší kočku všech dob.“
- „Podívej na tu fotku.“ - „Podívej se.“
„Ukážu ti ji až zítra.“
„Co teď?“
- „Je neskutečně roztomilá.“ - „Neplýtvej mým časem.“
- Přemýšlel o tom na Hokkaidu... - Na rodinném výletě.
- Ano. - A jeho otec koupil kraby...
Koupil kraby.
- I táta působí bezstarostně. - Ano.
- „Poděl se s ostatními.“ - To bude ono.
Sblížili je krabi.
- „Krabi chodí bokem.“ - „Chodí bokem.“
„Kam bude směřovat můj život, pokud půjdu bokem?
- Musím jít vpřed.“ - Skvělé.
Tuto metaforu s krabem ještě na něco použije.
Krab nemůže být tak důležitý.
Je to metafora, protože krab zrudne, jak se začne vařit?
- To je ono! - Božínku.
Přišli jsme na to!
Přišel na to, jak nezčervenat?
Ale v té chvíli již byl rudý.
- To bude alkoholem. - Ano.
- Takže krab... - Už s tím krabem přestaňte!
- Hloupá krabí konspirace. - Nemůžu přestat.
- Ale Torichan... - Budeme pokračovat?
Její šaty mají krabí barvu.
- To může mít spojitost... - Ne!
Nemůžeme to vyloučit.
- Je to ošemetné. - Krabí záhada.
Je to jen suvenýr.
Ráda budu spojována s krabí teorií.
HARAJUKU, TOKIO
- Mám takový hlad. - Já taky.
Proč začínám být tak nervózní?
Neboj. Tady to je.
- Dobrou chuť. - Dobrou chuť.
Takže na co ses chtěl zeptat?
- Co? - Má otázka?
Nebo klidně mluv, jak ti to vyhovuje.
Chci se tě... na něco zeptat.
Chceš se mě na něco zeptat?
- Ohledně Kaori? - Ano.
Bavím se v její společnosti.
Je to rozhodně zábavnější než předtím.
Ale...
Nevím, zda by z toho mohla vzejít láska.
- A co ty? - No...
Zítra jdu do Chawari, vlastně teda do Shibamaty.
- Nejdeš do Chawari? - Půjdeme i tam.
Chci se na něco zeptat Shoheie,
ale bojím se, že bude otrávený, pokud to zase zmíním.
- To stejné téma. - Jaké?
Myslím, že i ty jsi tam byl, Kenny,
když jsme mluvili o práci a o kariérním zaměření.
Myslím, že je v pořádku mít
více zájmů.
Z mého úhlu pohledu
to ale vypadá jako pokračování univerzitních klubů,
jako koníčky...
Asi chápu, co se snažíš říct.
Kromě toho vše, co chce dělat, vyžaduje velké úsilí, ať už herectví,
modeling nebo režírování.
To, co se snaží dělat, je jedinečné,
takže je důležité myslet nekonvenčně.
Nezdá se mi, že je motivován, aby zjistit, jak to udělat.
Chci se ho na to zeptat.
Nechci ale, aby byl otrávený, protože se ho všichni ptají na to samé.
- Bude v pohodě. - Nebude se kvůli tomu zlobit?
Opravdu si ho nechci proti sobě poštvat.
Není typ, který by tě kvůli něčemu takovému zavrhnul.
I já si to myslím.
- Zkusím se ho zeptat zítra. - Ano.
Doufám, že to bude dobrý den.
- I já doufám. - Ano.
- Asi půjdu spát. - Už je čas?
Půjdu s tebou nahoru.
- Hej, Kenny. - Ano?
Můžeš jít sem?
Co potřebuješ?
Chci potrénovat řízení.
To zní skvěle. Snad najdeme trasu se skvělým výhledem.
- Ano. Chci vidět oceán. - Fajn. Pojedeme na pláž?
Vím, že jsem řekl, že...
Na první dojem se mi líbila Haruka.
- Vzpomínám si. - Ukázala mi svou autodílnu.
A šel jsem do kina s Risako.
Myslím, že jsou obě skvělé.
- Ale nechtěl bych s nimi chodit. - Aha.
Prostě se tak necítím.
Takže...
Kaori mi přijde jiná než ony dvě.
Aha...
Hluboce ji respektuji.
- Kvůli její práci... - Opravdu?
Myslím, že to, co dělá, je bezva.
Zajímalo by mě, jakým směrem
se bude její život ubírat do budoucna.
- Aha. - Jo.
Chtěl bys s ní založit rodinu?
Tak to zrovna nevím...
- Aha. - Ale chovám k ní hluboké city.
Chci vidět, jak se jí v životě daří.
Aha.
Když jsem si to uvědomil, vzpomněl jsem si na tebe.
- Cože? - Vzpomněl jsem si na tebe.
- Rozumím. Chtěl ses mě zeptat? - Ano.
Se mnou si nedělej starosti. Nemám s tím problém.
Měl bys ji oslovit. Ještě jste si spolu nevyšli, že?
Ne. Nikdy jsem s ní nemluvil o samotě.
- Ani v obýváku? - Nemyslím si.
No, tak potom... měl bys ji pozvat na rande.
TERRACE HOUSE: TOKIO 2019-2020